Я пішов з Нью-Йорка в сорок дев'ятому по весні.
І без цента в кишені поїхав країною.
Осінь в Монтані, дощ і темно.
Свого батька знайшов я в казино.
Де ж ти був батьку, дай мені відповідь?
Я один як перст із десяти юних років.
Він сказав «Синку, ти краще далі йди.
Я ось-ось помру від сухот у грудях».
Проїхав Міссісіпі, я проїхав Теннессі.
І в колишній мій будинок я ані ногою.
Мій дім тепер в Медор і в Траки.
Навіть хворий - додому я ані ногою.
Що б не сталося в дощ і в спеку.
Одружений я на дорозі і дівчиноньці одній.
І бог мене любить, і я люблю його.
І йому не потрібно більше нічого.
А могильним хробакам вічно хочеться жерти,
Але мене їм доведеться дуже довго чекати.
Вдалося з Монтани на товарному втекти.
У ту ніч, коли батько наказав довго жити,
Проїхав я всі нори, де лише щури можуть жити.
Живого їм мене додому не затягнути.
Проїхав Оклахому, і Ель Кахон,
І навіть Техачапі і Сан-Антон.
Додому я ані ногою, додому я ані ногою,
додому я ані ногою...
У ДОРОЗІ
Чи не підкинете?
Давай залазь. Всі помістимося.
Ага... Спасибі, брате!
Вуу! Поїхали!
Спокійно, брате, спокійно.
Ви звідки, хлопці?
Північна Дакота. Їдемо збирати врожай.
Дякую.
А ти?
З Монтани.
Їдеш кудись чи просто так?
Просто так.
А гроші є?
Вистачить на пінту віскі до самого Денвера.
Якщо твої плетінки закопати, дерево виросте?
Ні, краще я їх з'їм, як буду голодний.
...Можу поділитися!
У мене... дівчисько хоч куди...
У мене... дівчисько хоч куди.
Хоч кого запитай, шістнадцять років, і кращої немає...
У мене... дівчисько хоч куди.
П'ять місяців тому.
Лео Парадайз любив життя, ...
І хоча серце його залишилося в Квебеку,
коли він приїхав сюди з коханою дружиною, Габріель,
він полюбив цю країну всією душею.
...А тепер
він рано пішов за своїм сином Жераром,
у кращий світ.
Ну, ти як?
Нормально.
Добре.
Я познайомився з Діном невдовзі після смерті батька.
...Я приходив до тями після хвороби,
про яку не стану багато говорити,
скажу лише, що вона була пов'язана з смертю батька
і моторошною депресією, яка мене охопила.
"Ходімо вип'ємо", - каже мій друг Сел.
Я приходжу, і що ж
- Сел Парадайз зник.
А замість нього сидить
похмурий, мовчазний зануда.
Та ну, Карло. А про що я повинен говорити?
Про книгу, яку не пишу? Про натхнення, якого немає?
Про тепле пиво?
Ти просто озирнися:
Все наче запліснявіло. - Так, але це тобі тільки зараз так здається!
Життя - довге, і сповнене всього цікавого.
Взяти хоч мене. Я сповнений натхнення.
Голова просто сповнена римами і думками.
Послухай:
...«Навколо темно...
Сумна ніч...»
Куплю тобі ще пива!
- Браво, Карло, молодець! - Чед!
Я вас, покидьків, по всьому місту шукаю.
Сам-но як?
Пам'ятаєте я розповідав, про мого друга-в'язня з Денвера?
Який викрав п'ятсот машин.
Я від нього божеволів.
А ми тобі навіть не вірили.
Вперше я почув про Діна від Чеда Кінга.
Він показав нам з Карло його
листи з Колорадської колонії.
Ну ж, брате, ходімо!
Великий Дін чекає!
І ось Дін приїхав у Нью-Йорк.
І щойно одружився на шістнадцятирічній дівці
на ім 'я Мерілу.
Ворушіться, джентльмени.
Ти глянь, кого до нас принесло, чортяка Чед Кінг!
Як справи, ковбой? Я - Сел.
Сел. Міцно потиснув. А, так, так, так!
Сел і Карло письменники.
Начувся я про вас, волоцюги.
Ми проведемо тебе ніцшеанськими шляхами
великого злого міста.
І викуримо всю твою траву.
А, трави у мене завалися!
Мерілу, давай вставай і зроби нам кави.
Прийшли мої друзі-писаки.
Заходьте.
- Знімайте черевики. - Серйозно? - Жартую.
Голосніше кричи, нехай чують.
Зрада твоя - у серце ніж.
Але у мене знімає дах.
Коли ти поруч йдеш ...
Так ... А ось таку ти не чув.
Це не пісня.
Слім Гейлард.
Так, так, так. Вгадав.
Діне. Щоб не здохнути, декому іноді потрібен пончик.
«Іноді потрібен пончик» .
Обожнюю мою тьолку!
Прокидайся,
Чед Кінг.
Приємно, коли хоч хтось тебе слухає.
Я кажу, приємно, коли хоч хтось тебе слухає!
Вперше бачу, як дівчисько забиває косяк.
Та ну?
«У бік Свана». Марсель Пруст.
За день до своєї смерті ...
батько узяв мою руку...
подивився...
І сказав:
« У тебе немає мозолів, Сел.
Це тому, що ти, сучий сину, жодного дня не працював!"
Так вже. Так... А мій старий хрін знати де.
Бомжує десь в Денвері як... як лайно.
За батьків.
Так. За наших добрих, старих,
мертвих, дзьобнутих батьків.
І за Захід.
Прошу.
Мене тягнуло до Діна не тому,
що я був письменником і хотів нових вражень.
А тому що він нагадував мені померлого брата.
На Заході третину свого часу він провів у більярдній,
третину - у в'язниці, і
третину - в бібліотеці.
Всі мої нью-йоркські друзі обожнювали принижувати суспільство,
наводячи при цьому тупі причини, як прочитали в книжках, політичних або психоаналітичних,
А Дін просто крутився в цьому суспільстві.
Від нього я багато чому навчився.
Втім, напевно, як і він від мене.
Хлоп, правда, майстер шмаляти на саксі, брате!
Ти хоч розумієш, що ми сьогодні бачили, Селе?
У цього малого є це!
Він починає перший приспів, вибудовує ідею, але повинен якийсь час лабати за темою,
і раптом посеред приспіву до нього приходить це!
... І всі дивляться, січуть. І час завмирає.
І він повинен лабати далі
всупереч всім сподіванням, і назад, і з такими незбагненними почуттями
вивертати душу, що всі розуміють:
мелодія - фігня, головне - це!
Привіт, можна тебе пригостити?
Зроби три.
Краще я пригощу.
Гаразд. Спасибі.
Як тебе звуть, чоловіче?
Питають, як мене звати!
Це хлопці з роботи.
Привіт, хлопці з роботи.
І тобі.
Так про що це я?
...Коротше, приходимо в бордель.
А біля дверей макака.
Отож, робиш ставку,
а макака крутить барабан з костями...
Якщо виграв - тобі дають дівку за так.
А якщо програв мавпі,
отримаєш в зад по саме не хочу!
Мавпа дасть на горіхи! Типу еволюція.
«Содом і Горила». От чесне слово!
А приємно натягувати білу жінку?
...Завжди хотів дізнатися.
Ти що,
ніколи не спав з білою?
Ні.
Спав з білим мужиком.
Здрастуйте, мамцю!
Ти прямо викапаний вона.
Гаразд, ходімо.
А де Мерілу?
Та, зараза... Ми з нею погиркались, вона копів викликала.
Потім згребла гроші і звалила в Денвер.
- Та ти що?! - Так.
Так. Мабуть, я теж скоро туди подамся.
Коли?
Скоро.
Але спочатку ти повинен навчити мене писати книжки.
Ти мені лестиш, але...
Показуй. Давай.
Хочу навчитися.
Давай
Ну, гаразд ...
«Ковбой думає, що я геній.
Нахилився і стоїть над душею».
Я йшов по сто двадцять п'ятій, раптом застиг.
Раптом все навколо здалося дивним.
Я немов прокинувся від сну,
яким спав все життя, і я зрозумів,
що Бог не десь там у раю,
а прямо тут.
У грязюці. Він - мавпа, як і ми.
А я, як завжди, йшов як тінь
за цікавими мені людьми.
Тому що цікавили мене тільки божевільні.
Одержимі шаленою жагою жити,
говорити,
ніколи не знати спокою.
Ті, хто ніколи не позіхає і не говорить банальностей,
а горить, горить, горить,
наче римські свічки вночі.
А де взяв костюм?
Одинадцять баксів, на третій авеню.
Хлопці не відволікайтеся.
Ану...
Це тобі...
А це - мені...
Сел, Сел, Сел.
Я буду за вами сумувати.
За Захід!
Не забувай писати, Карле.
І ти теж!
«Горе мені, Селе.
Я п'яний, і тому не зовсім при собі.
Душа говорить своєю мовою без перекладу,
говорить з тобою, моїм кровним братом
і блаженнійшим з кретинів.
І заради формальності аналітичного підходу,
дозволь перерахувати, чому саме мені тебе бракує.
Номер один: наші розмови.
Номер два: твоя братерська посмішка.
Але піду далі, щоб вхопити суть.
Денвер чекає на тебе.
Карло в своєму сирому склепі і з клоунською скорботою,
як би парадоксально це не звучало, чекає на тебе, приїзди!
Поквапся прибути в мої обійми.
Тире.
Сел Парадайз, привези парадайз у Денвер.
Привези рай у Денвер.
Люблю тебе, брате Дін-П'яний.
З появою Діна Моріарті
почався відрізок мого життя,
який можна назвати «життям у дорозі».
До цього я часто мріяв про поїздку на захід,
будував смутні плани, але їхати не наважувався.
Я був молодим писакою,
спраглим пізнати життя.
І хто ти такий?
Мандрівник.
Спасибі, що підібрали.
Я б не ризикував!
Везу динаміт.
Думаєш, де мій палець?
Сьогодні вранці відрізали.
Палити не можна, проте можна випити.
Зрозумів. Дякую.
«Ти за мною, а я за тобою».
Боляче було?
Приємного мало!
Вантажівка з відкритим верхом,
в кузові якої розляглися шестеро чи семеро хлопців...
Відливаю!
Вуу! Ось тобі!
Крикнув хлопець у бейсболці.
Ми з самого Демойна їдемо в цій тарадайці!
Вони їхали без зупинок. І потрібно було кричати, щоб висцятися,
інакше доводилося сцяти на ходу,
і тоді тримайся міцніше, брате, тримайся міцніше!
Спасибі, хлопці.
Мій любий Сел приїхав!
- Який я радий тебе бачити. - І я тебе.
Ну... і що робите? Як ви тут?
Чим займаєтеся?
Я вдень чищу килими в Мей-Кампані.
- Мм! Круто. - Ще б пак.
А ночами ганяюся за нашим улюбленим диким псом.
А де Дін? Які плани?
Я закінчив роботу півгодини тому.
Дін зараз трахає Мерілу в готелі.
А рівно о першій годині він йде від Мерілу до Камілли. Його нової.
Вони, звісно ж, одна про одну не в курсі.
Він її трахає, і я забираю його о пів на другу.
І ми з ним до шостої ранку займаємося нашими справами.
«Вашими справами»?
Ми з Діном спілкуємося гранично чесно,
висловлюємо все, що спадає на думку. Під бензедрином.
А о шостій він іде до Мерілу
і весь день бігає по інстанціях, збирає папери на розлучення.
Тепер він хоче повернутися в Сан-Франциско
і одружитися на Каміллі.
Божевілля!
І вона, напевно, страшна як чорт.
Як Єлена Троянська, та ще й з мізками.
Що ти робиш?
Камілла мене зараз ненавидить.
Та це ж Сел.
Ура, приїхав!
Нарешті зважився вийти на дорогу?
Точно.
Ось, Камілло, це мій друзяка Сел з Нью-Йорка.
Пробач, що не встаю, Сел,
але я не чекала гостей.
Вибачте. Я краще піду.
Сел вперше в Денвері. Потрібно вивести його у світ
і познайомити з якоюсь дівахою.
Просто зараз?
Я повернуся рівно о третій чотирнадцять і ми додивимось наші сни, мила.
Весь день працює, всю ніч вештається.
Не їсть, не спить...
- Вона у мене диво. - Він просто супермен.
Так. Повторюю. Не о третій, а о третій чотирнадцять.
Ну, ми проникли в найпотаємніші куточки
нашої душі, люба?
Хіба в мене є вибір?
Чесно кажучи, немає.
Ти, здається, розумний хлопець.
Напевно, думаєш, і що він у ній знайшов, так?
Респектабельність?
Непогано. Вразив.
За роботу, крихітки.
Ну, якщо ти спиш з половиною Денвера, мені хоч одну залишиш?
Слухай сюди, Селе.
Я знаю дівчину, звуть Рита,
і вона чекає на тебе не дочекається.
До неї і підемо!
- А як же наші розмови? - Обов'язково, але після.
Розповісти, в кого я тепер перетворився?
Я став одним з тих, хто ходить по місту і показує прутня підліткам.
Ох вже ця Денверська хандра.
Він просто найкращий хлоп у світі.
Ти його знаєш?
Здалося, мій батько...
Карле, стривай!
Вуаля!
Дорогенька.
Благословіть, отче, бо я згрішу.
Молодці, що прийшли, хлопчики.
А що смішного?
Помацав пульс.
Друга пішла!
Буває.
Мої руки.
А сказав, віддасть її мені!
Нам з тобою нічого не перепаде, Сел.
Все і вся для цього сраного зрадника!
Що я чую!
Карле, давай.
- Ну!
Ні. Давай!
Сел!
Сел, давай!
Вечірка без трусів.
Тобі подобається?
Так, але я цього року закінчую університет в Денвері.
Дін сказав, ти художник-дизайнер...
Цікаво.
Найцікавіше було оформляти «Любов під в'язами».
Класна п'єса.
Юджина О'Ніла.
Я знаю, що Юджина О'Ніла, Карло. Дякую.
Курва, тринькає, немов кішки по хребту шкребуть.
Діне, «Весь світ в мене на нитці»?
Еге ж!
Ходімо!
Тільки не кажи, що нью-йоркські інтелектуали не танцюють.
Весь світ у мене на нитці,
а я на веселці сиджу,
І кручу усім світом ...
...усім світом,
так як хочу.
Просто тому, що я люблю. А ти класно співаєш.
Не правда.
Правда.
Спасибі.
А ти надовго в Денвер?
Чомусь мені здається, що ні.
Ясно. В добі не вистачає годин.
Так.
Який світ!
Яке життя!
Я кохаю!
«Скорбота тіла мого - твоя заслуга.
Коли її візьмеш ти, тебе я обійму.
І ляжу поруч, відчуваючи палаючий
з середини тебе вогонь...»
«І плачу, щоб почути твої ридання».
А Дін це читав?
Я божеволію від Діна.
його тупі друзяки навіть прозвали мене
«Карло в країні чудес».
Влучно, так?
Вони не розуміють,
що для мене перший сексуальний акт...
став частиною моїх відносин з хлопцем.
Це і є любов.
І ні в якій я, в біса, не в країні чудес.
Я знаю, що йому не потрібен хлопець.
Я навіть йому сказав, що секс мені не так важливий,
"Просто будь зі мною.
Обійми.
Хоча б зателефонуй".
А він тільки обіцяє:
«Так, Карло, так, брате,
я подзвоню".
Подзвоню. Кого я в біса дурю?
Що зі мною? "Розбите серце"?
Банальщина. Меланхолія? Ідіотизм.
Скорбота скоріше за все.
Мені двадцять один.
До двадцяти трьох я напишу круту збірку віршів.
І все буде скінчено.
Сел, я їду.
Їду в Африку.
Як Рембо.
Сяду на пароплав до Дакара.
Буду курити опіум.
І спати з чорними таємничими чоловіками.
І вони мене полюблять.
Капець, не вмію я пити як чоловіки.
Знаєш, типу:
«Гей, вріжемо!»
Проїхав Мізулу,
проїхав Тіраки,
і в свій колишній будинок я ані ногою.
в будинок я ані ногою.
Мій будинок
тепер в Медор в Вундідні,
і напівживий
- додому я ані ногою.
Пробачте, міс,
щось я не бачу інших вільних місць.
Можна?
Звісно.
Я - Сел.
Террі.
Ти їсти не хочеш?
У чому справа, тату?
Хочеш мене?
Чезаре, один-двадцять.
Матильда, один-десять.
Террі один-п'ятнадцять.
Террі.
Сел, один і п'ять.
Марія, один-п'ятнадцять.
Вирішив пустити коріння?
Жасмин, один-десять.
Збір врожаю закінчується,
і ночі стають дедалі холоднішими.
На жаль, нам з Террі доведеться виїхати
Через місяць вона хоче разом з братом переїхати до Нью-Йорку,
але ми обоє знаємо, що цього не буде.
А моє життя виразно кличе мене назад.
Мені потрібно писати книгу.
Останній перепих і ти поїдеш.
Побачимося в Нью-Йорку, Террі!
Стривайте!
Спасибі.
Знаєш, що зі мною робили в тюрязі?
Садили в одиночку з Біблією.
Я клав її під дупу, щоб не сидіти на камені.
Як вони це просікли,
так забрали цю Біблію і принесли малесеньку,
кишенькову, на яку хрін сядеш.
А знаєш. за що я все життя сидів?
Мені було тринадцять, пішли з пацанами в кіно,
і один пожартував про мою матір.
Брудно пожартував.
Я дістав ніж і встромив йому в горлянку.
Я б його вбив, але мене відтягнули.
А суддя каже:
«Генрі, ти розумів, що робиш, коли на нього напав?»
А я кажу: «Звичайно, ваша честь, я хотів вбити вилупка».
І досі хочу.
Знову Діна я побачив тільки за рік.
Зазвичай я сидів удома,
страждаючи з недописаною книгою.
І помирав від нудьги.
Будинок сестри Села. Північна Кароліна,
грудень 1948 року.
Гей, послухайте:
«Генерал Дуглас Макартур
заборонив поцілунки на вулицях Токіо".
Смердючий пуританський ханжа.
Гей, гей, гей! Привіт, з Різдвом ... Діне, хай воно сказиться! Ти рано ...
Чорт. А хто в машині?
А, це Мерілу і мій приятель, Ед Данкел.
Коротше, нам потрібно терміново десь переночувати.
Втомилися як собаки.
Без проблем. Як ти так швидко сюди дістався?
Мій «Гадсон» - звір!
Так? А де взяв?
Назбирав і купив.
Працював кондуктором на «Сазерн Пасифік»,
чотириста баксів на місяць.
А знаєш що ще?
Я тепер батько!
Що? Від Мерілу?
Ні, не від Мерілу. Від Камілли!
З Мерілу я розлучився, зійшовся з Каміллою, і тепер у нас маленька Еймі.
І милий будиночок в Сан-Франциско.
Але Бог свідок,
солодшої кицьки, ніж у Мерілу, у мене ніколи не буде.
Я тебе розумію.
Данкі!
Прикинь, Сел,
цей котяра одружився і кинув дружину в Тусоні!
Заходьте.
Хай йому чорт.
В довбаній тачці каліфорнійській нема пічки!
Ми тридцять годин не їли,
І не спали в ліжку... з Денвера
І грошей у нас ані цента.
Дін-Експрес в своєму репертуарі?
Проходьте, у нас їжі багацько.
Круто, дякую.
Ну і книжок у тебе ...
Ну ти як, Мерілу?
Добре. Але після цих придурків
приємно побачити нормальне обличчя.
Дивлячись що вважати «нормальним», дитино.
Не називай мене дитиною.
Я з цим дурнем вже постарішала.
Крута гра - вхопися за дупу!
Хлопці, їжа - в той бік.
Смакота.
Мамцю, як подяка за гостинність
і прекрасну їжу в це світле свято
я відвезу вас з Селом до самого Нью-Йорка,
і вам не доведеться розщедрюватися на поїзд.
Ну, що скажете?
Вибачте.
Ти не уявляєш, як це.
Я вкрав пушку, чотирнадцять годин
просидів в машині з дулом біля скроні,
намагався спустити гачок, і не зміг.
Сидів мокрий від поту.
Мене нудило. Тут мене знайшла Камілла, і я попросив її
вбити мене.
Вона теж не змогла.
Я не знаю, що зі мною.
Роблю усіляку хрінь. бозна-що витворяю,
і я палаю, розумієш?
І мені страшно, що я зовсім злетів з котушок, Селе.
Варто мені побачити спідницю,
я... мене всього трусити починає, і я втрачаю голову!
Ось два тижні тому було...
Познайомився з одним чорним.
Йому двадцять п'ять років, його утримує баба старша за нього.
Ми з ним закинулися і послухали класний музон.
І тут я знайомлюся зі С'юзі.
Ох вже ця С'юзі!
І клянуся, вона була незайманою.
Везу я її до чорного хлопця,
і через три години вона захмеліла, і тут почався найкрутіший перформенс в світі.
Вона нам станцювала.
Знімає труси, а плаття залишила.
І стає на голову, і давай робити шпагат,
і уяви, при цьому кричить: "Я хочу твого прутня!"
«Мені потрібен твій член!»
А потім йде до ліжка,
розсовує чорному хлопцю ноги, дістає його чорного красеня
і давай його лизати, та з таким почуттям,
а той розсовує їй ноги, і те ж саме - з її чорною мохнаткою, прикинь?
А потім вона знову як почне робити шпагати.
А потім йде до мене, і бере у мене в рот.
А чорного за вуха кладе до себе між ноги.
А сама продовжує зі мною, коротше, чотирьохгодинна оргія.
І ми довбалися без відпочинку чотири, курва, години.
І я таке пропустив?
Добре мати сім'ю, так?
Та щоб тебе!
А одного разу він ось так кине камінь і розіб'є скло. І який-небудь водій здохне
через цього сцикуна.
Я не правий?
Є Бог на світі.
Як сказав президент Труман:
«Треба вчитися економити» .
Хлопці,
треба буде обов'язково як слід відсмалили в Нью-Йорку!
Карло повернувся з Африки. Завтра з самого ранку завалюємося до нього.
Карло, дорогенький!
Мем, не дозволяйте синові їхати з такою швидкістю
в такий снігопад.
Ти в моєму штаті, і не смій перевищувати.
Матусю, я все поверну до цента.
Ну все, ти в халепі, Дін.
Повір, я кажу щиро,
я сумую за тобою, мила,
і дуже хочу повернутися в твої обійми.
Я отримала твою листівку з Денвера.
Я, по-твоєму, ідіотка? Денвер означає Мерілу.
Що за Мерілу?
Припини, зайченя. Ти ж знаєш, з певними речами треба миритися.
Стули пельку!
Не смій повертатися!
Щоб ноги твоєї тут не було! Ніколи!
Це був зовсім новий Дін,
змужнілий до свого власного визначення зрілості.
І я повторював собі:
«Як же він змінився!»
Говорячи про щось ненависне, він спалахував від люті,
і починав світитися від радощів, коли ставав щасливим.
Він увесь тремтів від нетерпіння жити і рухатися.
Селе?
Тебе до телефону.
Сел Парадайз? Це - Бик з Нового Орлеана.
Бик Лі? Як ти, старий?
У нас тут виникла ситуація,
яку потрібно терміново вирішувати.
До мене тут в будинок прийшла дівчина.
Галатея Данкел.
Вона шукає сучого сина на ім'я Ед Данкел,
а я не знаю ані його, ані її.
Галатея і Ед - це друзі Діна з Денвера.
Чортів Дін.
Гаразд, даю їй трубку.
Тільки швидко.
Безкоштовних міжміських ще нема.
Привіт, це Галатея.
Ед, це ти?
А... Ед є тут, але він спить.
Попроси його приїхати забрати мене звідси.
Містер Лі з дружиною не надто радіють мені.
А Еда я просто вб'ю за те, що кинув мене тут!
Нехай забере мене звідси якнайшвидше!
Він повинен мене врятувати, вони просто скажені!
Психи!
Ми приїдемо зразу ж після Нового року.
Дякую.
Вона дивиться не на тебе, а на мене.
Двадцять днів у відкритому морі,
і моторошна туга, я вирішив втопитися.
І тут я розумію, що не написав жодної сраної записки!
І я сів, почав вигадувати,
що написати, тут на палубу виходить вся команда,
ну і було вже не стрибнути.
Але в цей момент я вирішив зробити те, що підказує серце.
Жити.
Пізнати мудрість життя.
Повну
безумства, екстазу, помсти й істини.
І я цьому радий. Інакше така крута трава пройшла б повз мене.
На цій ноті я хотів би усіх попросити
показати ногами, що ви живі!
Ми живі!
А тепер прошу всіх підняти келихи,
за всіх живих, за життя, і
за мистецтво жити.
За життя!
І де ти тільки знаходиш таких класних людей?
Просто очманіти.
З Новим роком!
Тисяча дев'ятсот сорок дев'ятий рік!
З Новим роком!
- Люблю тебе, Сел. - А я - тебе.
Ось це нічка!
Селе, хочу тебе запитати про
дещо важливе.
Не знаю, як ти сприймеш.
Ми ж друзі, так?
Квартира Карло. Гарлем.
Сел згоден, мила.
Сел, як це чудово.
Ну, пірнай, водичка тепла.
Що?
Курва. Я не можу!
Зав'язуй, друже, ти ж обіцяв.
Ти правда цього хочеш, Мерілу?
Вона вважає, що це круто.
Що?
Та припини вже, потрібно просто розслабитися, все!
Діне.
Ти не почекаєш на кухні?
Просто зараз?
Він лише хоче подивитися, як це буде.
А я йому сказала, що нікому, крім тебе, не дам.
Але якщо не хочеш, ти скажи.
Ніштяк.
Записуй.
Вже записав.
А чому ти кинув
Галатею в Тусоні, Еде?
Вона ж твоя дружина.
І навіщо взагалі просто ось так кататися по країні?
Діне,
чому ти кинув Каміллу і взяв Мерілу?
А ти чого хочеш, як жінка?
І... Яке шалене почуття
тягне тебе до нього?
А яке шалене почуття тягне до нього тебе?
Touché!
Друзі мої, настають дні гніву.
Весь цей кайф - ілюзія.
Ви всі вилетите із західного узбережжя
і розіб'єтесь об землю.
Що, ось так, Карло?
Так, Дін.
Саме так.
Ну, хто хоче їсти?
Ми залишали за собою сум'яття і безлад,
переслідуючи одну єдину мету
- рух.
Новий Орлеан і старий Бик Лі.
І на захід.
Про Бика Лі й за ніч всього не розкажеш.
Скажемо одне, тепер він був учителем.
І мав на це повне право, тому що сам учився все життя.
Слухай, дитинко.
Ти ж знаєш, я можу робити все одночасно,
і сил у мене на все вистачає.
Давай, як приїдемо у Сан-Франциско, одразу ж почнемо жити разом.
Я навіть знаю, де тобі оселитися.
Буду приходити вечорами, а вранці - до Камілли.
Ми ж так вже робили, вона нічого не знатиме.
Комуністи кидають людей за грати
без будь-якої підстави.
Вони визначають, яку інформацію людина отримує
і чим у мистецтві може займатися.
Демократія ж заснована на переконанні, що...
Дідько.
Еде. гальмуй.
Надінь трусики.
Думаєте, якщо ви з Каліфорнії,
то можете гнати з такою швидкістю?
Спокійно, офіцере, ми їдемо назад в Каліфорнію.
Так, прошу всіх вийти з машини.
Скільки вам років, юна леді?
Вісімнадцять.
А що це за хлопець?
Мій чоловік.
Свідоцтво у мене в сумці, можу показати.
І до кого ви так поспішаєте в Каліфорнію?
До моєї дружини.
Дружини?
А дівчина каже, що вона ваша дружина.
Вона - колишня дружина.
І що ти тут робиш з колишньою дружиною?
- У дорозі до дружини справжньої! - Не важливо.
Овва, пацан!
Хочеш повчити мене що важливо, а що ні?!
З вас двадцять п'ять доларів за перевищення.
Або що?
Або завезу вас в Іванову хату
і запитаю за спец-розцінками для каліфорнікашок.
Так? І за що?
За що завжди знайдеться, розумнику.
Рубають капусту на льоту!
А почнеш скаржитись - пристрелять.
Шкода, у мене, курва, немає ствола!
Данкел, більше за кермо не сядеш.
Мерілу, розсунь ніжки і попрацюй.
Це батьківський.
Іде.
Дякую.
Як сказав президент Труман.
«Треба вчитися економити».
Що ми й робимо.
Та я тобі кажу, Селе, я почав у дев'ять років.
Її звали Міллі Мейфейр!
Тоді батько ще підробляв перукарем.
Мерілу, солодка моя,
ти в дев'ять років, напевно, була просто цукеркою.
А ось тобі, Селе, ще фактик.
Я проїхав з товарняком з Нью-Мексико до Лос-Анджелеса.
В одинадцять років.
Загубив батька на пересадці
і кілька місяців його не бачив.
А як дістався Лос-Анджелеса, я так хотів молока,
що влаштувався в молочну крамницю
і одразу видудлив два літри вершків,
і мене знудило.
Бідолаха, бідолашний Дін.
Ну, Данкел? Ти радий, що
повернешся до дружини?
Бик?
Джейн?
Бик?
Впізнаю ангельський голосок Села Парадайза.
Як ти?
Норма.
Привіт, Джейн!
Ми привезли Еда Данкела.
Галатея вдома?
Вибач...
Ящірки.
Ед?
Привіт, Галатея.
Котись геть з очей!
Ти - скотина!
Піду-но я допоможу обтрясти дерево.
Сволото!
Ти Сел, так?
А що?
Ти знаєш. що зі мною зробили ці покидьки?
Дін кинув дружину з дитиною без цента.
А Ед, безхребетна ганчірка, поплентався за ним.
Тільки грошей немає!
Ед попросив у мене, а я сказала:
«Поки не одружишся, не отримаєш».
А Дін сказав: «Гей, Еде, придурок. Так одружись ти на ній!»
- Ні, я тебе люблю ... - Стули пельку!
І він одружився, щоб залити бак!
І ми сіли в машину,
а Дін курив марихуану
і гнав, як шалений,
цілий день, навіть в туалет мене не випустив.
А варто було мені сказати, вони мене викинули в Тусоні.
У Тусоні!
Заспокойся, Галатеє.
Дін одного дня помре, і що ти тоді йому скажеш?
Чим швидше здохне, тим краще.
Ти куди?
Можна подивитися, як ви трахаєтесь?
Мила, ну пробач.
- Всього кілька тижнів. Я не думав. - А ти взагалі думаєш?
Кинув мене в чужому будинку з чужими людьми!
«Старенька,
старенька, - махнув я рукою. -
Куди ж ти, навіщо здійнялася вгору?»
«Зняти павутиння з небесного склепіння» .
«А можна з тобою?»
Я б полетіла.
Ми б разом полетіли,
і зняли б із неба все-все павутиння.
«Адже всім вистачить роботи».
Він хоч щось доброго зробив?
Відвіз мою матір на машині через півкраїни.
Справді?
Ні. У Діна зовсім немає поняття відповідальності.
Жодного уявлення.
І при цьому не ясно чому, він вважає, що всі навколо йому щось винні.
Ні, я не буду.
Як на мене, то це просто огидно.
Але Дін всіх дико веселить просто тим, ким він є.
Це все ілюзія. Фокус.
Ти так говориш, тому що поки не бачиш в ньому божої іскри.
Так він ще й святий?!
Для тебе він праведник!
О, Парадайз...
Я бачу в ньому тільки маніакальний психоз.
Плюс психопатичну безвідповідальність, жорстокість.
Отже, юначе, здається мені,
саме час випити коктейлів.
Душа цієї нації померла,
а ми нічого не робимо.
Просто сидимо і чекаємо кінця.
Вона знає.
Баби таке чують.
І кінець світу почнеться прямо тут.
У Техасі.
У Луїзіані.
У Луїзіані і Техасі.
Приголомшливе мартіні.
Так. Можна?
Звичайно.
Ммм Ммм... І правда, приголомшливе.
А ти знаєш, що коли кажаниха
смокче кров із звірів, білок і...
Тату, намалюй голову.
Зараз намалюю.
У неї довгі зуби,
їх вона і встромляє в білку і висмоктує з неї кров.
А як її звуть?
Думаю, підійде ім'я Лорейн.
Це Лорейн.
А ось це у неї крила.
Ну, що скажеш, боєць?
А у мене пальчики.
Переклад - справжнісінька зрада.
Ось англійською написано: «Пальці нишпорили по його кишенях».
Але Селін написав не так.
Він написав: «Руки в дупах і кишенях».
Ти краще, знаєш, три від себе, добре?
Всі крихти від себе.
Ну... як тобі з Едом?
Я не знаю, що мені робити.
Як зробити його щасливим.
Ой, це ж бо дуже легко, треба просто...
Коротше... Це ти, це він, ось так.
І він у тебе в руках.
Тобто у роті.
Але після цього він буде у тебе в руках.
Чоловіки від цього шаленіють.
І тобі сподобається, клянуся.
Ні, щось може і має бути зроблено,
щоб знищити шкідливі міазми,
що блукають по наших кишках.
Подивіться, аргонний накопичувач!
Він ловить вібруючі атмосферні атоми основи життя.
Між іншим, без аргона починається рак.
Давайте!
Спробуйте за компанію.
Одразу відчуєте, як життя заграє.
Після нього я одразу мчу дев'яносто миль
до найближчого борделя!
Ви дивіться-но, хто тут у нас.
Бачили, як виріс?
Бачите.
І жодного дюйма раку!
Ну, гайда.
І щоб жодна зараза не зіпсувала вам життя!
Схоже на сраний нужник.
Чистота дороги.
Біла смуга по центру шосе розгорнулася
і обійняла переднє ліве колесо, ніби приклеївшись ...
Данкеле, Данкеле, хто ж тепер тебе настановить?
Ось тримай пару баксів.
Та не треба, Бик.
Спокійно. Це ж просто гроші.
- Не забувай писати! - Гаразд. Бувайте, любі.
Діне, дивися не полети в кювет.
Машина загула!
Ми знову були в дорозі, тепер на Каліфорнію.
Слухай-но, Селе.
«Тобі плювати на їх життя, так?
Але що може бути важливішим у нашому світі,
якщо не життя людини, яке Бог ніколи не дає двічі?»
Ну, як тобі таке, Селе?
Ласкаво просимо. Я зараз.
Спасибі.
А до Сан-Франциско не почекаєш?
Та байдуже,
Дін все одно мене кине.
А коли повернешся в Денвер?
Не знаю.
Не знаю, що я буду робити.
Може, повернуся до нареченого.
До нареченого?
Він моряк.
Він давно в рейсі. Він хороший.
Чудово.
Шкода, що Дін такий псих.
Його можна чекати все життя!
Я хочу свій будинок.
Дитину.
Щось нормальне.
Дуже хочу.
Я придумав офігенну тему.
Вам сподобається.
Ну що, всім зручно?
Нормально, Селе?
Отже,
«Коли я прокидався таким чином, діяльно,
але безуспішно намагаючись визначити своїм розумом, де я,
все оберталося навколо мене в пітьмі:
предмети, місця, роки.
Тіло моє, занадто заніміле, щоб рухатися...»
Скільки маєш грошей, пацан?
Ані цента. Але в мене тітка в Туларі, Каліфорнія,
а у неї продуктовий магазин. Як приїдемо, я дістану грошей.
Так, так, тітки є у всіх...
гаразд, лізь, поїдемо по тітках,
дядьках і продуктових магазинах по всій дорозі.
- Я - Альфред. - Сел.
Привіт, Мерілу.
Чорт!
Я поїхав з Вейкерфілда на прокатній машині,
а гітару забув у багажнику іншої і більше її не бачив.
А з гітарою і все шмаття.
Скільки грошей є?
А скільки треба?
Знав я одного. Дружина його підстрелила,
а він їй пробачив і забрав з в'язниці.
А вона його знову підстрелила!
Круто, так?
Тримайтеся міцніше!
Тримаю я палець на гачку вже давно,
А вистрілив, схоже, лише щойно
Цей звук
витримає не кожен ...
Зібрав залишки тебе,
витер кров.
Адже ми з тобою колись були друзями.
Напевно, важко в пеклі горіти,
І важко любити на цьому світі.
І важко вбити, кого ти любиш.
Ну давай, іди!
А то ще запізнишся, і Камілла залишить без вечері!
Тепер ти
зрозумів, який він мудило?
До кінця тижня, дорогенька.
Спасибі. Спасибі.
«Любий Селе,
я повертаюся в Денвер до мого нареченого.
Я від'їздилася.
Спасибі за прекрасну ніч, любий.
Якщо коли-небудь побачиш Діна, набий йому пику.
Люблю тебе.
P.S.
Удачі з книгою».
Чого витріщився?
Йоші...
Брад...
Сел...
чортяка ...
Ну ти як, чуваче?
Краще за тебе, малюче. Ти скільки місяців вже не жер?
Помовчав би, жирний!
Зразковий сім'янин, значить?
Як Камілла?
Нормально, дрихне.
А де «Гадсон» ?
Та ну. Я його зовсім вбив, довелося кинути на Маркет стріт бомжам на розкрадання.
Капець.
А Мерілу?
Ця дурепа вийшла заміж за свого морячка.
Він погрожував мене вбити, якщо знайде,
так що доведеться вбити його з метою самооборони.
І сісти довічно.
- Ось і кінець історії. - Та годі тобі.
Як матуся?
Чекає, коли повернеш ті п'ятнадцять баксів!
Віддам якось...
Прикинь...
Я знову стану батьком.
- Справді? - Так.
А маленька Еймі вже тридцять секунд може стояти на ніжках.
вага - десять кіло, зріст - сімдесят сантиметрів.
Виявилося вона на тридцять один із чвертю відсоток -
англійка, на двадцять сім з половиною - німкеня,
на двадцять сім відсотків ірландка,
на вісім і три чверті - голландка,
на сім з половиною - шотландка
і диво - на всі сто.
Аж мороз по шкірі.
Нам треба негайно відірватися.
Сел приїхав.
Чула.
Запрошує сходити послухати музику.
Хочеш з нами?
А хто ж залишиться з Еймі?
Ну гаразд, тоді я сам.
Дін,
тільки не думай, що твоє запрошення щось змінило.
Я скоро повернуся.
Сел.
Клянуся діркою Мерілу - не може бути!
Що?
Долар-десять за квиток і десять центів за куртки.
Здуріти!
Ось це відчуття ритму.
Дякую!
Але головне,
що я обожнюю вас!
О боже! О господи!
Ти моя лапочка,
хочеш до мене і прокинутися з татком?
Прошу, знайомтеся з моєю майбутньою колишньою дружиною.
Привіт, Камілло!
Поздоровляю з донькою. Це просто...
Селе, вибач...
Діне, нам потрібно поговорити.
Я хочу, щоб ти пішов.
Йди. Давай.
Але мила.
Ні. Ти мені обіцяв, що будеш піклуватися про нас,
і що з дурницями покінчено.
Я знаю цей вираз твого обличчя.
Тобі нудно.
Тобі набридла і я, і робота, і дитина.
Забирайся з мого дому і дружка свого забери!
Ти розумієш, чим я пожертвувала?
І більше не повертайся.
Бачити тебе більше не хочу!
Я скоро повернуся, обіцяю.
Не смій ще й їй брехати! Ти брехун.
- Брехун!
І коли ми стали вирішувати, куди їхати і що робити,
я зрозумів, що вирішувати доведеться мені.
Я порахував гроші, показав їх Діну, сказав:
«Їдемо до Нью-Йорку?»
А він сказав: «Спершу в Денвер.
Цього разу ми точно повинні знайти мого батька, Селе! »
Ми їдемо в Канзас на майже новому Крайслері.
Крім вас, їде ще ця молода пара.
Витрати на бензин ділимо порівну.
Ну що, джентльмени, ви згодні?
О-ля-ля.
Радий, що ви прийняли моє запрошення
трохи випити після настільки небезпечної подорожі,
Без проблем, аміґо.
Ого, віскі.
Обожнюю таких хлопців, як ви.
І ви, напевно, не повірите, але...
мені зовсім не подобаються
дівчата.
Мені потрібно в туалет.
Вибачте.
Чесно сказати, були в мене часи, коли доводилося виживати в Денвері,
працюючи на панелі.
Що ж, це я поважаю.
«Задовольнити будь-кого» -
татуювання на моїй сраці.
Гадаю... зараз піде мова про гроші?
Ну, так.
Бачив? Даєш те, чого вони таємно бажають, а вони лякаються.
Ваше замовлення. З подвійним майонезом.
Смачного.
Я пішов на це заради нас. Старий підар заплатив двадцять баксів.
Мій батько,
коротун Моріарті.
Його тут ще називали «Перукар».
Моріарті?
Ні. Не чув.
Пробач, синку.
Твого старого я не бачив, вже й не пам'ятаю скільки років.
Давно ми вже один одного знаємо?
- П'ять років? - П'ять прекрасних років.
Але хто ми тепер?
Хто ми?
Просте запитання!
Може розкажеш, Карло?
Мені двадцять три роки.
І я живу за рахунок моїх друзів і батьків ...
Ха-ха, не ти один, що?
І знаю, що наприкінці веселки немає горщика із золотом.
Там тільки лайно і сцяки.
Але знати це - і є свобода.
Ви вступаєте в контакт з контролем суслільства.
Зі звичаєм, моральним кодексом,
із законом.
Міста, в яких ви живете, контролюють вас за допомогою законів.
Існують і федеральні закони,
і уряд від вашого імені.
Мексика, кажеш?
Чорт, Селе, це круто.
Просто я тут подумав.
Я ще не був на півдні.
Бляха, Селе, і чого тобі припекло?
Я вперше залишуся в Нью-Йорку без мого братана.
От, холєра.
Ми вже давно відверто не говорили.
Так і є.
Так. Просто, чим старшим стаєш,
тим більшає проблем.
Дивись...
Це Джоан.
Дивись, як посміхається. Вона розіб'є чимало сердець.
Так... Красуня.
Чув, Мерілу - вагітна.
Якщо народиться франко-канадієць, це збіг.
Ну добре, мені час вже йти.
Спасибі, що заїхав.
Я тобі писатиму.
Я знаю.
- Бережи себе. - Гайда!
Гей, Селе!
А ти знаєш, що я абла Іспаньола?
Сер, сер!
Хочете? Шістдесят песо. Дуже теплий.
Гей, пацан.
А марихуана є?
Це мої брати, моя сестра і бабуся.
От гімно.
Твоїй мамці варто взяти
пару уроків у бабусі цього хлопця.
Вікторія.
Такий здоровенний косяк я ще не курив.
Як його звати?
Ола, ласкаво просимо до раю!
Вам потрібні дівчата?
Священне Мехіко-Сіті, де завжди є добавка!
Ти кращий.
Дивися, немає машин, Селе! Жодного затору!
Заціни цих! Хочу бути одним з них!
Це потрібно спробувати.
Скільки?
Та просто достобіса, ми багаті!
Морди просто як у нас. І теж брати!
Братан, чую марихуану! Так!
За наших добрих,
старих,
мертвих,
дзьобнутих батьків.
За Захід.
"У тебе немає мозолів, Селе".
Я так і не зміг втопитися.
Я до ваших послуг. До ваших послуг.
Подивися, до якого
ступеня тління ти дійшов.
Вина крові існує.
Ти - білий.
Білий!
Бідолаха Сел захворів.
У тебе дизентерія.
Не знаю, чи чуєш ти мене, брате.
Камілла подала на розлучення, і мені потрібно терміново їхати,
якщо машина витримає.
І все знову?
І все знову, старий. Потрібно зайнятися своїм життям.
Шкода, але треба їхати.
Так, так, так, чоловіче, час. Сел-болячка.
Прощавай.
Денверська хандра.
На пам'ять С.П. і Д.М, справжнім героям ціє книги.
Вірш Карло Маркса. «Вже краще я втрачу розум, звалю в Мексику,
обколюся героїном,
обкурюся марихуаною,
обжеруся пейотом на підлозі глиняної халупи,
піду поневірятися країною
і буду плакати у кафетеріях на заході сонця,
краще буду повзати голим черевом
на бляшанках у Цинцинатті,
краще потягну гнилу шпалу
на Голгофу в Скелясті гори,
краще короную себе терновим вінком в Гальвестоні,
приб'ю руки і ноги цвяхами в Лос-Анджелесі
і буду, кирпатий, вмирати в Денвері,
буду проштиркнутий списом в Чикаго,
помру і ляжу в могилу в Новому Орлеані,
і воскресну десь на горі Гаррет».
Селе?...
Це ти, старий?
Що ти робиш в Нью-Йорку?
Друже Сел...
Я приїхав поїздом.
Трясся на жорстких лавках.
Метався по станціях.
Довго і препаскудно їхав п'ять днів і ночей,
лише щоб побачити тебе, Селе.
Все в порядку?
Як Камілла?
Як доньки?
«Дорогий Діне,
скінчилось півсторіччя.
Цілую, обіймаю і кличу провести другу половину з нами.
Ми всі тебе чекаємо.
Камілла, Еймі, маленька Джоан».
Здорово.
Ми так і не поговорили про Мексику
і твою лихоманку, і мій від'їзд. Але нам не...
Гей, Селе, час їхати!
- Не обов'язково зараз це обговорювати. - Звісно.
Гей, Селе, якого біса!
Дюк Елінгтон чекати не буде.
Ремі, одну хвилину!
Мене чекають.
А ти не міг би
підкинути мене до чотирнадцятої стріт?
Я б дуже хотів довше побути з тобою, старий.
Пробач, але у нас квитки на концерт.
Прощавай, Діне.
Я люблю тебе, брате.
Я познайомився з Діном
невдовзі після смерті батька.
Ну, так. Я мотав строк у колонії.
Я був молодим козлом, який самостверджувався.
І стає на голову, і давай робити шпагат.
Тому що цікавили мене лише божевільні.
Одержимі шаленою жагою жити,
говорити, ніколи не знати спокою ...
Чорт, Діне!
Селе. Навчи мене писати книжки.
Хороша тачка!
Люблю тебе, брате.
Тому в Америці, коли заходить сонце,
а я сиджу на старому, поламаному річковому пірсі
і дивлюся на безмежні небеса Нью-Джерсі,
і відчуваю
всю цю грубу землю, зім 'яту одним величезним горбом до Західного узбережжя,
і всю цю дорогу, і людей,
що бачать зараз сни в її безмежності,
і знаю, що в Айові вечірня зірка
вже хилиться донизу
і ллє мерехтливу імлу на прерії,
якраз перед тим, як опуститься ніч,
благословляючи землю, затемнюючи річки,
вінчаючи вершини і обертаючи останній берег,
і ніхто не знає, що з нами станеться,
якщо не зважати на жебрацьке ганчір'я, старість, що наближасться.
В такі хвилини я думаю про Діна Моріарті,
і про старого Моріарті, батька Діна,
якого ми так і не знайшли,
я думаю про Діна Моріарті,
я думаю про Діна Моріарті.